Od rána sa nestačím čudovať, ako sa dajú (dez)interpretovať výsledky volieb do Európskeho parlamentu. Predovšetkým je zvláštne, že opäť nikomu nevadí, že sa tu porušuje zákon, lebo to, čo sa dostalo von cez Denník N, nie sú žiadne „neoficiálne výsledky volieb“, ale prasprostý únik informácií. Zaujímalo by ma, ako tu chceme posilňovať právny štát, keď nikto nedodržiava pravidlá. To po prvé.
Po druhé, myslím si, že ak majú vo verejnom priestore pôsobiť takí jedovatí „experti“ ako Soňa Szomolányi, Samuel Abrahám či Grigorij Mesežnikov, ktorí sú skôr propagandisti opozície ako rešpektovaní politológovia, úplne postačí, keď namiesto nich urobíme anketu na ulici, výsledok bude aapoň reprezentatívnejší. Lebo títo ľudia neposkytujú verejnosti žiadne analýzy, iba sondy do vlastných subjektívnych želaní.
Hovoriť pri tomto výsledku o „porážke Smeru“ môže len zaslepený idiot, ktorý si nevie spočítať 3 a 2. A Denník N dokáže z dostupných dát vyrobiť neskutočné myšlienkové piruety. Tak Smer si výrazne polepšil, doslova vypitval Hlas a SNS, ale oni napíšu, že Smer nezabral, oslavujú veľké víťazstvo PS a div že nezostavujú novú vládu na čele s Ľudovítom Ódorom. Stalin by sa nehanbil za takúto manipuláciu.
No aj interpretovať takýto výsledok ako víťazstvo tzv. národných síl v pomere 8:7 je zavádzanie. Treba si uvedomiť, že tieto čísla sa nedajú analyzovať rovnako ako pri parlamentných voľbách. Z psychologického (a teda aj propagandistického) hľadiska je azda dôležité povzbudiť voličov, že sme dosiahli dobrý výsledok, že sme si polepšili, že sme posilnili svoje zastúpenie. Ale z mocenského hľadiska to nič neznamená. Je to podobný nezmysel ako preceňovať v parlamentných voľbách, že sme vyhrali na Gemeri alebo na Kysuciach. Rozhodujúce bude, keď budeme poznať celoeurópske výsledky. Až podľa nich budeme môcť kombinovať budúce smerovanie Európskej únie.
Zatiaľ môžeme zablahoželať všetkým zvoleným europoslancom – naozaj všetkým, lebo všetci reprezentujú úctyhodný počet voličov, a to si v demokracii zaslúži rešpekt. Víťazmi sú všetci. Aj Progresívne Slovensko (ktoré napriek nevýhodnému postaveniu po atentáte na premiéra dokázalo osloviť výraznú väčšinu pravicových voličov), aj Smer-SD (ktorý pôvodne očakával tri mandáty a napokon ich získal päť), aj Republika (ktorá prekvapujúco získala až dvoch europoslancov), aj KDH (ktoré je šťastné, že sa tam vôbec dostalo).
Mimoriadne silný mandát získal preklínaný Ľuboš Blaha, ktorý dosiahol pri výrazne nižšej voličskej účasti porovnateľný počet hlasov ako pri voľbách do NR SR (187 000 hlasov) a prekrúžkoval sa na prvé miesto. Spolu s Erikom Kaliňákom odsunuli Moniku Beňovú až na tretie miesto. No aj Monika Beňová si zaslúži rešpekt. Hoci s ňou vo viacerých veciach nesúhlasím (napríklad v jej postoji k posielaniu zbraní do Izraela a na Ukrajinu rozhodne nie), nesúhlas by nikdy nemal vyústiť do agresivity. Napokon, to je jeden z hlavných odkazov odsúdenia atentátu na premiéra. V každom prípade, Monika Beňová po dovŕšení tohto mandátu bude s 25 rokmi v EP služobne jednou z najstarších a najskúsenejších europoslankýň vôbec, ktorá dlhé roky kraľovala rebríčku s najvyšším počtom hlasov. My sme si zabudli ceniť skúsenosť a rešpektovať dôveru voličov, ktorú niekto dosiahne v demokratických voľbách, aj keď sa s ním názorovo nezhodneme.
Osobne ma mrzí, že do Europarlamentu sa dostane radikálna Republika, a nie umiernená SNS. Neviem, kedy sa už Smer poučí, že vždy, keď pytliačil v ultranacionalistických vodách, neposilnilo to jeho, ale extrémistov (podobne dopadol aj v roku 2016, keď vykrádal témy kotlebovcom). Je čas vyvodiť z toho dôsledky. Odovzdané počty hlasov a skúsenosti z minulých eurovolieb, ktoré tiež „vyhralo“ Progresívne Slovensko, a o rok sa ani nedostalo do NR SR, ukazujú, že tento pomer nehovorí o slovenskej politike vôbec nič. Prácu europoslancov ovplyvní skôr to, že viac ako polovica z nich nebude zaradená do frakcií. Ostatné nám napovedia nočné celoeurópske výsledky.